The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
Платена среща? - Не, не. Някаква нейна странност.
Акихико?
Някога е бил доста буен,
но сега изглежда укротен.
Ей, насам сме.
Каджи сан.
Май не си толкова кротък.
Просто не правиш такива неща пред очите на Харуки?
Наясно съм, че искаш да разбереш всичко за музиката,
но не мислех, че ще дойдеш на концерт с мен.
Благодаря за билета.
Дреболия. Дори не съм ги плащал аз.
Явно наистина много си му допаднал.
Сигурен съм, че вече съм го срещал.
По дяволите, казах ти поне да се срешиш…
Ама… Защо цигуларят стои встрани
и нищо не прави?
Така е при цигулковите концерти.
Угецу беше първият гений, който виждах в живота си.
Талантът му беше агресивен.
Тогава още имах мечта и идеи за музиката си,
както и немалка увереност.
Но всичко това приключи в деня, в който срещнах Угецу.
От този ден… не мога да го търпя.
Каджи сан.
Искам…
да пиша песни.
ДАРБА "Продължението"
Охо…
Преминахме и втори етап на подбора…
Втори? - Какъв подбор?
За участието в ЛКК!
Какво?! - ЛКК? Какво е това?
Любителски конкурс на рок-феста "Каунтдаун"!
Това е огромен рок-фест в края на годината.
Там любителите имат шанс да са сред професионалисти!
А кога сме подали заявка?
Говорихме, когато избирахте името на групата?!
А кога сме минали първия етап?
Не си ни казал! - Казах ви, че заявката е приета!
А колко са етапите?
Третият ще бъде последен.
Ще гледат наше живо изпълнение.
На живо?! - Що си толкова щастлив?!
Разбираш ли колко сериозно е това?!
Уе, спокойно.
Искам, много. - С какво, с една-единствена песен?
Но аз толкова се радвам.
Радвам се на коментарите.
Не сте ли щастливи?
Честно казано… - Безумно се радвам.
Аз също.
Отлично. Защото…
Толкова много го искам!
Мафую, ти нали каза, че искаш да пишеш песни?
Да.
Първата ми затвори вратата на миналото.
Следващата…
Какво ти става?! Не млъквай по средата!
Имам какво да изразя.
Ми изкажи го, тогава! - Другия път.
Какво?!
Чувайки свиренето на цигуларя, разбрах две неща.
Първо, можеш да накараш душата да резонира на музиката.
Второ,
мисля, че Каджи прилича на мен.
Аз… върнах се.
Тук ли си, Акихико?
Цяла вечност не съм бил в Япония, а ти се въргаляш в леглото?
Как ти се стори концерта на Чайковски?
Акихико.
Май се възбуди от него.
Аки…
Какво? Днес ще го направим? Каква рядкост.
Това няма да ти омръзне, нали, Акихико?
Сигурен съм, че Каджи сан също е влюбен в някой неповторим…
и това не е взаимно.
Акихико! Вратата!
Акихико! - Да… Още минутка…
Ако не отвори веднага, ще си тръгнат.
Кой е? А…
А, ти си онзи певец!
Какво се случва тук?
Ш-ш-ш-ш.
Да, не става.
Мисля, че прогресията, от 6 такта след припева…
Тази част "лала лала лала"…
Не си бил сигурен и взе тон по-ниско.
"Лала лала лала"… Бас хващам, че трябва да е така.
Нали искаше да предадеш точно тези емоции.
Мафую, това е нова песен?
Да. Засега е готова само тази част…
Да, да, разбрах.
Имам работа с Харуки.
Прави компания на Угецу вместо мен.
И е нормално да го оставиш там?! - Да.
Ч-чакай, имаш съквартирант ли?! - Имам.
Знаеш ли… Мафую израства с плашеща скорост.
Избави се от всички окови, задържащи чувствата му,
и сега те преливат отвсякъде.
С-Съквартирант?
Стигаше му смелостта да се изръси без предупреждение.
Явно всички гении не забелязват нищо около себе си.
Има съквартирант…
С Уенояма е същата история.
Ходи на уроци,
но само по два предмета. - А, разбрах!
Средното ниво точно там означава, че си супер умен.
Самият той е почти гений. Има си всичко, което му е нужно.
Кажи, Акихико…
Не бих питал някой друг, но теб може.
В университета беше в оркестъра и си добър цигулар.
Свириш още на китара и на бас китара.
Но… въпреки че като цяло
си супер талантлив, в нито едно не си върха.
Това упрек ли е? - Не, не!
Много е яко да ти се отдават лесно нещата.
Аз, например, съм олицетворение на посредствеността.
Но…
Като се замисля, то и това не е лесно.
Ти си миротворец.
Какво? - Затова всички те обичат.
Ей, какво?
Нищо. Просто казвам, че си по-популярен, отколкото смяташ.
По никакъв начин не съм популярен!
Тук няма нищо.
Ъм, Уге… цу сан, вие с Каджи…
А, дали се чукаме?
Всъщност не сме заедно.
Срещнах Акихико в старото училище.
И моята първа любов се оказа весела.
Той така ме разлигави, че станах още по-малодушен от преди.
Но…
Когато завършихме гимназия
и започнах да работя като цигулар, неочаквано осъзнах,
че се задушавахме един друг и това правеше живота тежък.
Акихико. - Да?
Нека да се разделим.
До Акихико сякаш не можех да освободя музиката си с пълна сила.
И моето съществуване, като цяло му носи само страдание.
Мисля, че останалото го знаеш.
Две години прекарахме отчаяни и разделени.
Но в крайна сметка все ни тегли един към друг.
Защо ми разказвате всичко това?
Е, то аз приятели нямам.
Може би просто искам някой да ме разбере.
Поне мъничко да разбере.
Аз хич не умея да изразявам емоции,
затова съм сигурен, че Акихико ме смята за боклук и не може да ме диша.
Обичам до смърт Акихико и нищо, че аз бях този, който го заряза,
така и не можах да го пусна.
Все се опитвам да се избавя от него,
но нищо не се случва досега.
Аз отдавна чакам… момента, в който ще ме зареже, но това не става.
Е, добре. Време е и аз да тръгвам.
Тук е звукоизолирано, чувствай се като у дома.
Ако ти хареса историята, използвай я като вдъхновение за нова песен.
Когато започнахме да живеем заедно,
той се опита да ми даде първия си подарък.
Незнайно защо не го харесах.
Казах "не я искам" и се разби на пода.
Това беше просто най-обикновена чашка.
Трябваше да кажа, че съм щастлив.
Че искам да бъда с него.
Да бъда с него.
И все пак… аз обичам музиката.
Но сега… Знам, че това нищо не може да го преодолее.
Той наистина е… толкова добър мъж.
Угецу: Ще водя новия си приятел. Налага се да спиш някъде другаде.
Да? Какво?
Как какво?
Нали щяхме да се видим с другите групи.
Моля?! Няма да дойдеш?
В момента съм в шибано настроение
и няма да дойда. - Но…
Чао.
Това беше… момиче!
И явно правят… онова.
Изглежда толкова вкусно!
Кое точно? Удонът?
Случило ли се е нещо?
Напоследък Акихико е доста раздразнителен.
И затова ти си толкова отпаднал.
Сериозно, ама забрави го вече!
Е, ами… да…
Слушай.
Защо не смениш ритъма и не забиеш в друга група?
Като гостуващ басист.
Какво? В твоята група ли?
Не. Ами, всъщност… в групата на бившата ти.
Моята бив… Абсурд!
Мислех, че ще се съгласиш… - Как мога?!
Всъщност ти добре ли си напоследък?
Изглеждаш потиснат в последно време.
Кефиш ли се на музиката?
Разбира се, ке…фя… се.
Но без никакво съмнение, много повече страдам.
Как я карате? - Привет.
А, сами ли сте?
Къде е Акихико? - Зает е, каза, че е в университета.
В университета, друг път!
Вместо репетиция искахме да обсъдим новата ни песен.
Ще я чуеш ли? - Да.
Отлично, започваме.
Раз, два, три, четири.
Какво ще си хапваме тази вечер? Удон или паста…
А, това не е текстът… споко. - Слава богу!
Тук може да добавим ударните.
Харуки, искахме да обсъдим с теб тази част.
Я чакай малко…
Мафую наистина разбира как действа музиката.
Кога научи всичко това?
Нямаме още текст и сме точно до първия припев.
Даже не ми трябва текст, за да разбера песента.
Това е любовна песен.
Той е гений.
В началото на звученето усещаш влиянието на хиляди мелодии.
Той се е вслушвал в тях.
Не бива да казваме, че е просто надарен.
Но…
понякога имам чувството, - … до октомври
че не съм като тях… - ще успеем…
и ми се иска да си тръгна.
Ще бъда в студиото често. - Какво правя тук изобщо?
Така че да се въздържаме от концерти.
Какво? Съгласен съм.
Разчитам на вас.
Каджи Акихико Спиш ли?
Още не. Каджи: Пред вас съм. Може ли да пренощувам при теб?
Здрасти. - Какво ти е на лицето?!
Абе… сборичкахме се със съквартиранта.
"Сборичкахте"?! Вие сте се сбили?!
И след това спя на други места. - Какво?!
И не си се връщал вкъщи?!
Е, то се случи тези дни.
Това много напомня на предишния Акихико.
Как мина репетицията?
А… Прослушах новата песен.
Искат да отложат концертите и да наблегнат на песента.
Тогава трябва да сме често в студиото.
Ти нали си свободен през лятото?
Ами…
Какво? Имаш други планове?
Не, не бих ги нарекъл планове…
Нещо не ми казваш.
Какво?
Какво криеш? - Ама какво ти става?
Защо така диво подпали?
Наистина криеш нещо.
Ами… просто…
Не можеш да ми държиш сметка.
Ей, боли! - Говори, давай!
Бившата ме покани като гост басист в групата й.
Но това теб не те касае!
И?
Ще отидеш ли? При бившата?
При първите проблеми заебаваш групата си.
Не е вярно… Никога не съм казвал това…
Абе ти!!…
Влюбен си в мен, но все пак искаш да избягаш?
За какво говориш? Чакай, защо…
Защо ли? Какво значение?
Харуки, кажи…
Говориш за бившата си ей така,
но не мисля, че можеш изобщо вече да спиш с жена.
Шегуваш ли се! Ти нали се шегуваш?!
Преди да те срещна спях с тях!
Почакай…
Акихико…
Аки…
Не, стой. Чакай, не смей!…
По дяволите. Изкарвам си разочарованието на него.
Угецу: Ще водя новия си приятел. Ще спиш някъде другаде.
Дори след раздялата ни, продължаваме редовно да се караме.
Като че ли използваше това като предлог да ме пусне най-накрая.
И да заяви, че не съм му нужен
и завинаги да ме изтласка от своя свят.
Защо?
Ако не съм ти нужен, защо приемаш обсебването ми?
Ако съжаляваш мен и чувствата ми,
защо се опитваш да ме гониш?
Искам да те прегърна.
Искам да избягам!
Искам да те забравя!
Но не мога да те пусна…
Искам да те докосна!
И това ме убива!
Акихико…
Какво правиш? Моля те, престани…
Защо е това изражение?…
Не ме гледай с такава болка…
Какво е станало? Сподели ми.
Ще направя всичко за теб.
Споделянето нищо няма да промени.
Прости ми.
Защо на негово място не си ти…
Прости ми.
Вината е изцяло моя.
Не за това искам да се извиняваш.
Казах, че ще направя всичко.
Считай, че е било по взаимно съгласие.
Може да пренощуваш тук.
Отивам у приятел. Просто утре си върви.
Всичко тук е на твое разположение.
Може да не заключваш утре.
Харуки…
Ще откажа поканата на бившата за басист.
Но утре… да те няма тук.
Споделянето нищо няма да промени.
Прости ми.
Мамка му!
Прекалено много очаквам от Харуки…
Колко съм жалък. Няма къде да отида.
Всъщност… нямам дом откакто се разведоха нашите,
в края на гимназията.
И точно се чудех какво да правя…
Премести се при мен.
Така нарекох мой дом, мястото, на което слънчев лъч не огряваше.
След всяка кавга с Угецу,
спях с кой да е, само аз да спя някъде.
Държах се жалко и нищожно… даже не мога да се засмея на ситуацията.
Но аз… не исках Харуки да знае каквото и да е за това.
Мамка му, нещо е станало.
Каджи Акихико Привет! Прощавай, Харуки у вас ли е?
Наистина се е случило нещо!
Ятаке
Какво ти е?
Тези подпухнали очи!
Възхитителен ечемичен чай.
Сериозно, какво става? Личи ти, че нещо се е случило.
Може ли още чай? - Ти изобщо слушаш ли ме?
Таке…
Ти винаги ли се постригваш сам?
До Мафую Харуки при теб ли е? Не е тук. Мамка му.
Харуки така и не се върна…
Реших да го чакам, защото… да не се засичаме случайно…
Дали да не го потърся? Дали е цял?
Дали да не съобщя за изчезнал човек!
Харуки…
А… Ти още си тук.
Какво?!
Ей. Добро утро.
Какво е станало с косата ти?!
Беше ми горещо и я постригах.
Още си тук.
Прощавай, но както виждаш ми писна постоянно да ме отхвърляш.
Просто си върви.
Почакай…
Слушай, в момента съм страшно бесен.
Изви… - Извиненията ти ме вбесяват повече!
Върви си. Заради нас.
Няма къде да отида. - Какво…
Наистина, повече нямам къде да отида.
Тези няколко дни преспивам тук и там…
Но се уморих…
Мога ли малко да остана тук…
Не, казах!
Ще върша къщната работа. Мога да спя къде да е.
Даже на пода. - Какво?!
С пръст няма да те докосна.
Вчера бях на предела… и отидох твърде далече.
Прости ми.
Помогни ми.
Ако не беше групата, щях да те изхвърля като мръсно коте.
Чакай, стоп!
Ритъмът се разминава.
Какво става? Харуки, защо си толкова отвеян?
Олеле!
Прости, не се чувствам добре.
Но… всичко ще се оправи.
Ей! Харуки! Ей!
Не върви след мен.
Аз съм жалък.
А останалите се стараеха и сияеха.
Харуки! - Проклятие.
Боли ме. - Ей!
И в музиката, и във всичко останало… защо страдам само аз?!
Чакай, по дяволите!
Че на кого съм нужен?!
Не съм гений като останалите.
Днес дори не можах да свиря с вас!
Толкова съм жалък. Искам да изчезна.
Какво? Това е защото гледаше надолу, докато свиреше.
Не можеш да свириш със сведен поглед.
Ако не можеш да гледаш напред, поне гледай в мен.
Да свириш в група или соло, са различни неща.
Група от четири гения няма как да съществува.
Трябва да има поне един, който да подкрепя останалите. Нужен си ни.
През цялото време ти го казвам.
Възражения?
Не, нямам…
И що за надменен тон?
Някакви желания за вечеря?
Ако си вкиснат, ще ти сготвя нещичко.
Нали съм навлек.
Верно си паразитче.
Така си е.
И така започна нашия странен съвместен живот.
Акихико се оказа по-шумен, отколкото можех да предположа.
Да ти е сладко!
Напоследък басът и ударните са в чудесен синхрон.
Наистина, ли? - Случило ли се е нещо?
Не, нищо особено.
За мен бе очевидно, че той може да прави абсолютно всичко.
Мисля, че преди не обръщах внимание на това.
Не е честно… И да искам, не мога да го намразя.
А, вярно!
Днес е фестивалът на фойерверките.
Мястото е достатъчно високо, открива се прекрасна гледка.
Страхотно изглежда.
От квартирата ти не сте ги гледали?
Не, никога.
Беше в приземно помещение.
Даже не знаех, че ги има на празника Обон.
Малко ме плашат.
Не сте ходили с него да ги гледате?
Не, не.
Но са по-красиви, отколкото си мислех.
Все тая, между нас с него е свършено.
Бях приятел с привилегии и използвач.
Всъщност не сме гаджета.
Той отдавна ме изостави,
а аз продължавах да се вкопчвам в него като пиявица.
Е, нормално. Влюбен си до уши в него.
Някога бях влюбен.
Но ми остана… само болката.
Ей… Благодаря, че ми позволи да остана при теб.
Няма защо.
Отлична работа!
Нямаме още текст, но…
Аха.
После ще ви пратя записа.
Проверете си добре частите. - Да.
Харуки, имаш ли планове? - Никакви.
Искам да порепетирам още. Искаш ли заедно?
Какво така внезапно?
Просто ми е много весело.
Мисля, че ни трябва друг подход.
За текста говоря.
Каза, че искаш да напишеш различна песен.
Не че не ми се въртят идеи.
Но тъкмо реша, че всичко е готово,
и имам чувството, че нещо не достига.
Ами да го търсим, тогава?
Ти често черпиш вдъхновение от собствените чувства.
Или от това, което се случва с хората до теб.
Мамка му…
Последният влак е заминал преди цяла вечност.
А таксито ще ни разори.
Ще се разходим. - А?
Ще вървим пеша.
Чакай, какво? Пеша до жилището ми?
Откачи ли? - Няма да отнеме повече от час.
Луд ли си? - Ако вървим бързо, часът ще излети.
О, боже… Мислиш като 20-годишен студент.
Хайде да престанеш вече.
Как изобщо го намери?
Беше на тревата.
Това е водно конче.
Веднага го пусни, горкото.
Е, е.
Като дете си, направо.
Насекомите са удивителни.
Доста ги лових в детството си.
Ивичесто водно конче.
Това първият влак ли беше? - Май да.
Глупак! Ти предложи да заобиколим!
Толкова съм потен.
И крачка не мога да направя.
Аз ще взема душ, обаче.
Охо, добро момче.
Аз едва се влача.
Върнах се.
Добре дошъл.
Какво? - А, забелязах,
че напоследък често свириш.
Не, професионалистите свирят повече.
Наистина?
Знаеш ли, че един от училището ни е станал известен?
Цигулар е… Как се казваше?
А, Мурата Угецу.
А…
Аз…
Изплаши ме. - Простете.
Вратата не беше заключена и чух шум.
Помислих, че Акихико се връща у дома.
Каджи не живее тук?!
Ти дойде да видиш Акихико?
Аз идвам при вас, Угецу сан!
При мен?!
Горещините ще продължат и през септември.
Но благодарение на дъждовния фронт, утре сутринта
ще видим дъжд в регионите
Тохоку и Хокурику. - Добро утро.
В западна и източна Япония… - Добро утро…
Май в последно време Акихико витае в облаците.
Вземете мерки…
Това писмо касае участниците, минали втори етап и записалите се за трети на подбора за конкурса "Каунтдаун"
Мафую!
Изглежда датата за концерта е ясна вече.
Ще се справим ли? - Да.
Текстът е готов.
Ще се справим.
Каджи Акихико
Накаяма Харуки
Вашите бюлетини за гласуване.
Мислех, че съдийството тук
ще прилича повече на прослушване.
Запомняй всички дреболийки.
Утре сме ние.
Аха. - Простете за закъснението!
Харуки. - Тъкмо тръгнах,
възникнаха проблеми.
Сега ли започва?
Да. А къде е Каджи?
Няма ли да дойде?
Ами… Не.
Акихико.
Дръж.
Пийни го.
Аха.
Чуй ме.
Махам се от тук.
Отбих се само защото ми трябват топли дрехи.
Ясно.
Да.
Какъв бардак ти е стаята.
Млъкни, а.
Да ти приготвя ли нещо, преди да си тръгна?
Ти какво, да не си ми майчица?
Защо? Защо си тръгваш точно сега?
В последно време музиката започна да ме радва.
Продължавах да свиря, за да ти бъда на нивото.
Вярвах, че само това мога,
че имам само теб.
А през цялото време страдах.
Когато предложи да се разделим, исках да избягам към нещо друго.
Минах на барабани, за да те забравя.
Смятах, че ме разтоварват повече от класиката.
Страстта ми към онази музика просто изчезна. Но…
Искам да се махна от това място.
Да си тръгна от тук и да свиря другата музика.
Не смей.
Не смей!
Защо?
до Каджи Акихико Позвъни, като се прибереш.
Харуки сан!
Питам, дали вече мога да взема чашата?
А… Прощавай.
Благодаря.
За Каджи ли се притесняваш?
А? Да…
Вие живеете заедно, нали? - Какво?!
Колко знаеш за това?
Не толкова много. - Какво?
Просто понякога ме боли да те гледам.
Какво?
Защото, в смисъл…
Ти си влюбен в Каджи, нали?
Това да не ми го пише на лицето?
Ами, нещо такова.
Боже… Ясно…
Но всичко е наред.
Ще живее при мен известно време.
Но между нас няма нищо.
Влюбих се, опарих се, повече нямам чувства.
Сигурен ли си?
Моля?
Е, знам, че чувствата към него не могат да се изпарят така.
Но да знаеш, че не си нужен на любимия човек,
е непоносимо.
Добре дошъл.
Къде се губиш?
Ключът ли си забрави?
Не, в мен е.
Каква е тази физиономия?
Хм.
Харуки. - Какво?
Върнах се.
Да си наясно,
все още съм ти бесен, но първо ще пуша, за да се успокоя.
А…?
Ще изтичам до магазина…
Ама какво?! - Не отивай никъде.
Остани с мен…
Това беше готино.
Да, наистина.
Потресаващо е.
Какво? Какво?! Какво има?!
Какво да правя? Почвам да нервнича.
Какво?! И защо нервничиш?!
Питам се дали мога да я изпея правилно. Страх ме е.
Искам да стигна до тях. Искам да ме разберат.
Мисля, че станах алчен.
Промени се, наистина…
В началото мрънкане: "Не мога да съм в група, нямам чувства.
Не мога да се изразя". Съмнения за всичко.
Ела при мен…
Не се безпокой. Ти си най-страхотният от всички.
Добре. - Що така официално?
Благодаря. Може ли да чуем баса?
Защо…
Ей така ще зарежеш цигулката?!
Все ми е едно.
Махай се.
Може би ако бях зарязал музиката, животът ми щеше да се нареди.
Ето, дръж. Виж се само…
Номер 14, "Given", можете да започвате.
По-рано се опитвах с всички сили да изцедя от мен думи.
Хайде, започвайте.
Струва ми се, че събира сили.
Моите чувства към Уенояма.
Моята любов. Любовта ми към някого.
Новата музика.
Хората откликващи в сърцето си…
Дори да не заспя, новият ден ще пристъпи тихо.
Стоя до прозореца и го чакам да дойде.
Дори и неизменната
бяла стена отсреща,
Това тук… какво беше?!
с гонещите се слънчеви зайчета, и часовникът тиктака.
Намирам сили да се отделя Това чувство… е съвсем като…
от сезоните, от времето, прекарано заедно.
Но аз просто искам да се загубя
в тази тежка нощ. Сериозно?
Дори да не заспя, новия ден ще дойде…
Дори да не заспя, новият ден ще дойде… Прекрасно. Кога да последен път…
Стоя до прозореца и чакам да дойде. … съм настръхвал така? Кога…
Всичко наоколо се променя и среща своя край. В кой момент започнах да мразя музиката?
И всичко заражда се отново…
Дори да те няма, аз ще продължа да живея.
А толкова обичах музиката.
И това толкова наранява сърцето ми. Но когато за първи път чух свиренето на Угецу,
Виждаш ли? Скоро ще съмне и утрото ще дойде. … почувствах как настръхвам. Точно както сега.
И ще настъпи новият ден. Да… обичах музиката.
Ще разцъфва през пролетта,
ще се свива през есента, Когато предишния път гледах изпълнението им,
но отново и отново настъпва. възникна чувството,
Но отново и отново настъпва. че ако той е в равновесие, ще се превърне в нещо голямо.
Мисля, че сега виждам отговора.
А, виж ти…
И разбирам, че това не е краят. Значи това е той…
И че всичко започва наново.
Дори да не заспя, новият ден ще дойде…
И накрая ще трябва да пусна ръката ти.
Дори в душата ми да е буря и сълзите да се леят като река,
някога те ще пресъхнат.
Дори да те няма, аз ще продължа да живея.
Дори да не трябва да те обичам, аз ще искам да те виждам.
Виждаш ли? Скоро ще съмне и утрото ще дойде.
И ще настъпи новият ден.
Отново и отново мислех, какво ще правя, ако Акихико не се върне.
Когато имаме желание и не знаем дали ще се сбъдне… Но колкото и да мислех, не можех да си го представя ясно.
Но отново и отново настъпва. Мислех: "Ами ако внезапно утре се прибере… А може би не."
Дори да те няма, новият ден ще настъпи. Толкова искам силната болка да мине.
Сега ръката ми е празна,
но някога в нея ще има друга ръка. И едновременно с това,
След толкова тъмната нощ, накрая ще видим ярката светлина. … не искам всичко, което изпълваше тази стая, да изчезне.
Колкото и много да ни е страх, Може и нещичко да остане.
ще можем да живеем напред. Докато слънцето изгрява, Дори да не бъдем предишните…
ще можем да правим крачка напред. Даже да отпътуваме далече…
Виждаш ли? Скоро ще съмне и утрото ще дойде. Надявам се поне музиката да остане.
И всичко ще бъде наред.
Виждаш ли? Ето, идва… Всичко ще бъде наред.
Подава се зад ъгъла… И ще отидете там, където искате.
Новият ден настъпва… Достигни до тях!
Много ви благодаря!
Моля, следващите да се приготвят.
Харуки!
Трябва да видя някого на гарата.
Разбира се, но скоро е следващото изпълнение.
Ще се върна бързо!
Успех.
Угецу! Ей, Угецу!
Ей, стой!
Не искам. - Какво?! Ама…
Ако спра, ще започнеш да говориш за раздяла.
Отлично се справи с ударните.
И както винаги беше чувствено.
Ей!
Изслушай ме!
Аз… обичам цигулката!
Забавно е да си на барабаните,
но всичко, което вложих в цигулката, не беше лъжа!
Какви ги говориш…
Значи наистина се разделяме.
Точно така.
Съжалявам.
Прости ми за всичката болка, която ти причиних.
И благодаря.
Ще те подкрепям като фен.
Разбрах те, сега ме пусни.
Всичко ще бъде наред.
Бай-бай, Акихико.
Сигурен ли си? Има ли къде да живееш?
Да.
Благодаря за всичко.
А отгоре на всичко, се провалихме на последния етап от конкурса.
Не че сме мислили, че ще победим. Но и не очаквахме провал.
Беше крайно обидно…
Но се запознахме с доста хора.
Акихико започна да се появява най-рано в студиото.
Напусна всички почасови дейности
и започнах да го виждам често в университета.
След това дойде Нова година.
Продължавах да свиря с "Given", гостувах и в друга група.
Имах и няколко участия.
Харуки!
Ето! Това е за теб!
Е… Благодаря…
В последно време се държи странно.
Да, да. Няма за какво.
А след това дойде пролетта.
Акихико се яви на конкурс за цигулари.
Дълбоко в душата си мислех,
че Акихико няма достатъчно страст за цигулката…
Чакай… Каджи Акихико винаги ли е бил такъв?
Прощавай. Не се чувствам добре и ще се прибирам.
Акихико се промени.
И веднага ме жегна кой може да е причината за това.
Акихико? - Ей, ти!
Защо не каза, че ще си там?! За малко да те заговоря от сцената!
Сериозно, защо беше там?! - Мафую внезапно ме покани сутринта…
Беше ми толкова неловко! Дяволски неловко!
Какво? Ти изглеждаше толкова страхотно…
Хайде бе, мерси! Ти вече по-добре ли си?
А, да…
Резултатите ясни ли са вече?
Четвърти съм. - А? Поздравления…?
Няма за какво.
Но… Благодаря ти.
Разделих се с Угецу, мъжът, когото обичах.
Какво?
Да, но внезапно си тръгна от нас и помислих, че…
Всъщност се извиних на родителите си
и помолих да ми помогнат с пари.
Да, но отново сериозно се захвана с цигулката.
Защото… бягах от нея през цялото време.
Но сега искам да видя докъде мога.
Да, но неочаквано се дистанцира от мен!
Защото аз… - Да, и продължи да се променяш!
Ама млъкни, най-накрая!!
Започнах да променям живота си, защото…
искам да съм човек, достоен за любовта ти!
Харуки.
Харуки…
Може ли да те докосна?
Може.
Обичам те!
Моля те, бъди с мен.
ПРОДЪЛЖЕНИЕ СЛЕД ПЕСЕНТА Нищо не можем да върнем назад.
Сблъскахме се с нова болка, очаквайки пролетта.
Смесихме любовта с мечтите и се втурнахме напред.
Глупави, неопитни, събирахме нови и болезнени белези,
които сякаш изчезват, но никога завинаги.
Ще бягаме неистово от мястото, където някога
се натрупа толкова болка.
Ще оставя тъжните моменти зад мен.
И ще тръгна напред!
А ти гледай само в мен.
Смеехме се на смешното
и се сърдехме на трудното.
Аз искам да постигна сбъдването на мечтата ни.
Когато тъгата те съсипва и болката е непоносима,
ще докосна спомените, в които сме заедно с теб,
това нали е опора и лекарство за сърцето ми.
Когато двамата с теб се огледаме назад,
на лицето ми ще се появи усмивка и ще си помахаме един на друг.
Дори когато скитаме в самите дълбини на гората,
лъчите на слънцето ще подскажат, че ей сега ще съмне.
Дори да не виждаме и знаем,
миналото, бъдещето и това сега са свързани в едно.
И осветяват бъдещата нощ.
Защото аз ще съм тук.
Остани до мен и ти.
Изоставените желания не ме напускат никога…
И нищо, че живея, заравяйки дълбоко чувства.
Когато искам да те видя, когато искам да те прегърна,
ще си спомня дните, прекарани заедно,
за да осветят пътя ми към незримото бъдеще.
Ще закрещя в отчаяние
от желание да изчезна или да избягам.
Дори в най-лошите моменти,
ненавиждах срещите и чудесата.
Правех се, че те не съществуват,
но се надявам, че поне наистина ще мога
да изпитам радост, че още съм жив.
Нищо не можем да върнем назад.
Аз ще продължа напред.
А ти гледай само в мен.
Дали ще открия това, което ми е по-скъпо от теб.
Защото ти бе най-скъпото на този свят, което имам.
Когато искам да те видя и ми се прииска да те прегърна,
ще докосна спомените, в които сме заедно с теб,
това нали е опора и лекарство за сърцето ми.
Ще ти пея отново и отново
за чувствата, които са ми толкова скъпи.
И ще направя от тях само нашата си прекрасна музикална тема.
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org
Прости ми, аз избързах.
Толкова съм смотан, не играя честно, абсолютно хлапе съм…
Възможно е отново да ти причиня болка,
а Уенояма може отново да ме навика…
Но откакто чух песента на Мафую, ми се прииска да се променя.
Позволи ми отново… - Ясно… схва-нах.
Моля?
Съгласен съм.
Наистина?
Наистина.
Песента на Мафую е вълшебство.
Събужда желанието ми да обичам и да дам още един шанс.
А, Акихико…
Да си отиваме у нас.
Влюбих се през една обикновена есен.
Това е обикновена история, случила се през една обикновена пролет.
Превод и редакция: naia
Eastern Spirit ® 2021